‫‫- מקסיקו 1673 -‬
‫‫- אשמור את זה לנצח. -‬
‫‫אימא?‬
‫‫ברטולו?‬
‫‫אימא?‬
‫‫ברטולו?‬
‫‫אימא?‬
‫‫ברטולו?‬
‫‫אימא, לא!‬
‫‫מקוללת‬
‫‫- לוס אנג'לס ‫1973 -‬
‫‫סם, בואי. אנחנו מאחרים.‬
‫‫חבר'ה, האוטובוס תיכף יגיע.‬
‫‫כריס, אם אאחר מסיבה כלשהי, יש אוכל במקרר.‬
‫‫קציץ בשר. הבנתי.‬
‫‫מיסטי!‬
‫‫סליחה, חמודה.‬
‫‫אימא, איפה הז'קט שלי?‬
‫‫הוא בארון, למעלה.‬
‫‫מהר.‬
‫‫תיק אוכל.‬
‫‫בסדר. מפתחות, יש.‬
‫‫ו... לא.‬
‫‫לא, מותק, כבר ארזתי את זה.‬
‫‫הנה. קחי את הילקוט. קדימה.‬
‫‫כריס? בוא.‬
‫‫בואו, חבר'ה. ‫-אני רואה אותו.‬
‫‫מה? חמוד, אתה לא יכול לנעול את אלה.‬
‫‫בסדר. ‫-נפספס את האוטובוס.‬
‫‫קדימה. בואו.‬
‫‫איזה חרא!‬
‫‫דברי יפה, אימא.‬
‫‫- מוסדות חינוך לוס אנג'לס -‬
‫‫- השירות לילד ולנוער -‬
‫‫- סוג תקרית ‫היעדרות מבית-הספר -‬
‫‫- סוג תקרית ‫התעללות בילד -‬
‫‫המחלקה לשירותים חברתיים.‬
‫‫דונה...‬
‫‫מה חדש בתיק אלוורז?‬
‫‫התקשרתי כמה פעמים.‬
‫‫היא לא עונה לטלפון.‬
‫‫אקח לשם שוטר. משהו קורה בבית הזה.‬
‫‫פטרישה אלוורז?‬
‫‫למה? מה קורה?‬
‫‫קיבלנו שיחה מביה"ס. ‫בניה שוב לא הולכים לביה"ס.‬
‫‫ולמה דונה הולכת לשם?‬
‫‫העברתי כמה מהתיקים שלך.‬
‫‫לדונה יש יותר מרץ.‬
‫‫יותר מרץ? ‫-ויותר זמן.‬
‫‫אין לה אחריות בבית כמו לך.‬
‫‫אין לה ילדים.‬
‫‫יש לה תמיכה בבית.‬
‫‫כי בעלה לא מת.‬
‫‫השבוע היא הגיעה בזמן כל יום.‬
‫‫בסדר? אבל תאמיני לי, כולנו מבינים.‬
‫‫באמת?‬
‫‫זו לא ההרגשה שלי.‬
‫‫פחות זמן כאן, יותר זמן בבית. ‫אולי זה לא לרעה.‬
‫‫פטרישה אלוורז לא תדבר עם מישהי כמו דונה.‬
‫‫"מישהי כמו דונה"?‬
‫‫רק התכוונתי שהיא מכירה אותי.‬
‫‫אני מטפלת במשפחה ארבע שנים.‬
‫‫ראיתי את הילדים גדלים. פטרישה בוטחת בי.‬
‫‫היא יודעת שגם אני אימא.‬
‫‫תפקידנו לעשות מה שטוב לילדים.‬
‫‫בסדר. אז תשמרי את התיק.‬
‫‫כשתסיימי כאן, תפני למשטרה.‬
‫‫אני לא צריכה משטרה. ‫-קחי איתך שוטר.‬
‫‫זו אינה בקשה.‬
‫‫אני מצטער.‬
‫‫אתה יודע מה? אוכל לטפל בזה לבד, בסדר?‬
‫‫אני בטוח.‬
‫‫היי, פטרישה.‬
‫‫מה שלומך?‬
‫‫הבנים בבית?‬
‫‫גבירתי, תפתחי את הדלת. ‫-לא, זה בסדר.‬
‫‫רק תן לנו שנייה.‬
‫‫פטרישה, איפה הבנים?‬
‫‫הם במקום בטוח, אנה.‬
‫‫אני לא יודעת מה קורה,‬
‫‫אבל אוכל לעזור במציאת פתרון.‬
‫‫אז אולי תיתני לי להיכנס‬
‫‫ותוכלי להראות לי שהם מוגנים, כמו שאמרת?‬
‫‫לא, הוא אפילו לא צריך להיכנס.‬
‫‫בסדר? אז פשוט תיתני לי להיכנס?‬
‫‫הבטחתי לה שאכנס לבד.‬
‫‫כן, מתוך כבוד לשוטר גרסיה.‬
‫‫בעלך היה שוטר.‬
‫‫נראה לך שהוא היה נותן לך להיכנס לבד?‬
‫‫כן.‬
‫‫אחכה כאן.‬
‫‫תודה.‬
‫‫פטרישה, מה קרה כאן?‬
‫‫איפה הבנים?‬
‫‫אם חזרת לשתות, או שיש לך איזו...‬
‫‫תקשיבי.‬
‫‫מה?‬
‫‫מה את שומעת?‬
‫‫את הבכי שלה.‬
‫‫קרלוס?‬
‫‫תומס?‬
‫‫תתרחקי מהדלת, אנה.‬
‫‫פטרישה... ‫-תסתלקי, אנה.‬
‫‫מה יש פה בפנים?‬
‫‫פטרישה, בבקשה. רק...‬
‫‫תסתלקי!‬
‫‫רק תגידי לי מה יש שם.‬
‫‫תסתלקי!‬
‫‫תתרחקי מהדלת הזו!‬
‫‫אנה! ‫-אמרתי לך! תסתלקי!‬
‫‫אלוהים אדירים!‬
‫‫רדי ממנה! עכשיו!‬
‫‫אל תפתחו את הדלת!‬
‫‫תירגעי! תפסיקי! ‫-רק עוד לילה אחד, אנה!‬
‫‫אמרתי לך להירגע!‬
‫‫רק עוד לילה אחד!‬
‫‫עזוב אותי!‬
‫‫אתה לא מבין!‬
‫‫אוי, אלוהים!‬
‫‫תסגרי את הדלת, בבקשה.‬
‫‫היא תפגע בנו.‬
‫‫היא לא תפגע בכם.‬
‫‫אני מבטיחה.‬
‫‫חבר'ה, הכול מסודר.‬
‫‫תקבלו מיטות חמות...‬
‫‫ואוכל חם...‬
‫‫ומקלחת.‬
‫‫בסדר?‬
‫‫אוי ואבוי!‬
‫‫איך זה קרה?‬
‫‫היא עשתה את זה.‬
‫‫אימא שלך עשתה לך את זה?‬
‫‫לא.‬
‫‫זו לא הייתה היא.‬
‫‫אימך אוהבת אותך. אתה יודע את זה, נכון?‬
‫‫לא משנה מה קורה, אנחנו נטפל בזה, בסדר?‬
‫‫אבל הלילה אתם מוגנים.‬
‫‫אני מבטיחה לכם.‬
‫‫אנחנו לא מוגנים בשום מקום.‬
‫‫היי!‬
‫‫סליחה על האיחור.‬
‫‫איך היה בביה"ס?‬
‫‫אותו שעמום.‬
‫‫היי, סם.‬
‫‫היי.‬
‫‫השארתי קציץ במקרר. כריס חימם לך אותו?‬
‫‫לא יודעת.‬
‫‫הלו?‬
‫‫כן, הוא חימם אותו.‬
‫‫בסדר. איפה הוא?‬
‫‫משחק בחדר העבודה של אבא.‬
‫‫אל תגזימי עם הטלוויזיה, בסדר?‬
‫‫יש תקרית במרכז העיר.‬
‫‫החשוד נמלט.‬
‫‫אני רודף אחריו ברגל.‬
‫‫אני רואה משהו.‬
‫‫הנה הוא.‬
‫‫אני עוקב אחריו. אני רואה את החשוד.‬
‫‫אני צריך תגבורת.‬
‫‫בום, בום!‬
‫‫אני צריך תגבורת. יורים עליי!‬
‫‫אל תזוז!‬
‫‫בום, בום, בום! יריתי בו.‬
‫‫יריתי בחשוד.‬
‫‫דווח, קופ. תפסנו אותו.‬
‫‫- מיכאל הקדוש מלאך הפנים ‫הגן עלינו -‬
‫‫אימא, סיימתי!‬
‫‫אני באה!‬
‫‫טוב. בואי נראה.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫שטיפה.‬
‫‫- ארגון צדקה קתולי ‫ויקטוריה הקדושה -‬
‫‫תומס.‬
‫‫תומס, מה אתה עושה?‬
‫‫תומס, תחזור.‬
‫‫קרלוס.‬
‫‫הלו?‬
‫‫אנה, זה קופ.‬
‫‫כרגע משינו את בני אלוורז מהנהר.‬
‫‫תפגשי אותי בפינת הרחובות ארבע ומישן.‬
‫‫בסדר, אני כבר מגיעה.‬
‫‫תישאר במכונית. בסדר? ‫ואל תעיר את אחותך, בבקשה.‬
‫‫אחזור בעוד כמה דקות.‬
‫‫אמשיך לבדוק את זה. ‫-מכאן, גבירתי.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫- משטרה -‬
‫‫אוי, אלוהים!‬
‫‫אני לא מבינה. מה קרה?‬
‫‫מצאנו אותם בנהר. הם טבעו.‬
‫‫מה היה מצבם כשראית אותם?‬
‫‫הם היו בסדר גמור.‬
‫‫הם היו מפוחדים, אבל בסדר גמור, קופ!‬
‫‫הבטחתי להם שהם יהיו מוגנים, קופ.‬
‫‫הבטחתי להם. ‫-אנה, אל תאשימי את עצמך.‬
‫‫היי! תחזיק אותה.‬
‫‫זו אשמתך!‬
‫‫ניסיתי לעצור אותה!‬
‫‫את מי?‬
‫‫את מי ניסית לעצור?‬
‫‫"לה יורונה."‬
‫‫סם! תני לי להיכנס!‬
‫‫תפתחי את הדלת! מהר! ‫-כריס? מה אתה...?‬
‫‫תפתחי!‬
‫‫מה קורה?‬
‫‫לא ראית אותה?‬
‫‫את מי?‬
‫‫כריס, מה קורה?‬
‫‫כריס?‬
‫‫היי, סליחה, חבר'ה.‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫כן.‬
‫‫כן, אני בסדר.‬
‫‫אני בסדר.‬
‫‫אתה בסדר, חמוד?‬
‫‫כן. סתם דמיינתי דברים.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫לילה טוב.‬
‫‫אוהבת אותך.‬
‫‫הוא "קורנדרו".‬
‫‫הטקס נקרא טיהור.‬
‫‫הוא אמור לנקות את הגוף מכל גורם שלילי‬
‫‫שאולי נצמד אליו במהלך תקופות לחץ קיצוניות.‬
‫‫אתה מאמין שזה פועל?‬
‫‫לא חשוב מה אני מאמין.‬
‫‫חשוב מה הם מאמינים.‬
‫‫ואם הם מאמינים בזה, ‫אז הם בוודאי מאמינים בזה.‬
‫‫הכרת את הבנים?‬
‫‫כן. הייתי העובדת הסוציאלית שלהם.‬
‫‫מותר לשאול אותך משהו, אבי?‬
‫‫כן.‬
‫‫ידוע לך משהו על "לה יורונה"?‬
‫‫לא שמעתי את השם הזה מאז ילדותי.‬
‫‫האישה הבוכייה.‬
‫‫היא הייתה ידועה ביופייה.‬
‫‫האישה הכי יפה באזור שלה במקסיקו.‬
‫‫ואז, יום אחד, בעל חווה עשיר ונאה ‫נכנס לכפר שלה, רכוב על סוס.‬
‫‫היא שמה עליו עין.‬
‫‫הנישואים היו מצוינים.‬
‫‫נולדו להם שני ילדים יפהפיים ואהובים.‬
‫‫אבל אז, לאחר זמן,‬
‫‫היא מצאה אותו בזרועות אישה צעירה יותר.‬
‫‫מה היא עשתה?‬
‫‫היא גזלה ממנו את היקר מכול.‬
‫‫היא רצחה את ילדיהם.‬
‫‫בהתקף קנאה וזעם, היא הטביעה אותם בנהר.‬
‫‫לאחר שקלטה מה היא עוללה, האשמה כילתה אותה.‬
‫‫היא השליכה את עצמה אל תוך אותם המים.‬
‫‫ואז קוללה לשוטט ברחבי הארץ‬
‫‫בחיפוש אחר ילדים שיתפסו את מקומם.‬
‫‫אומרים לילדים להתנהג יפה,‬
‫‫להקשיב לדברי המבוגרים,‬
‫‫ולא, "לה יורונה" תבוא ותיקח אותם.‬
‫‫אז זו אגדת עם?‬
‫‫יש שמאמינים בכך.‬
‫‫הנה.‬
‫‫הוא עזר לי לעבור לילות אפלים רבים.‬
‫‫מי ייתן והוא יעזור גם לך.‬
‫‫תודה, אבל בעלי היה הדתי במשפחה, לא אני.‬
‫‫אינך צריכה להיות דתייה‬
‫‫כדי שתהיה לך אמונה.‬
‫‫כריס?‬
‫‫כריס!‬
‫‫סם?‬
‫‫מה קורה, חמודה?‬
‫‫חמודה, מה קרה לך בזרוע?‬
‫‫נפלתי.‬
‫‫חתיכת נפילה.‬
‫‫היי.‬
‫‫אני יודעת שקצת קשה כרגע.‬
‫‫ואני יודעת שלפעמים העולם נראה מפחיד.‬
‫‫אבל חשבתי...‬
‫‫את זוכרת מה אבא היה אומר?‬
‫‫במצבים שבהם את מפוחדת והוא לא נמצא?‬
‫‫הוא אמר שתאחזי במיסטי ‫ותחבקי אותה חזק, חזק.‬
‫‫מרגישה יותר טוב?‬
‫‫זה קצת יותר טוב, נכון?‬
‫‫על מה את מסתכלת?‬
‫‫קופ פה.‬
‫‫בואי.‬
‫‫בואי, חמודה.‬
‫‫יום קשה, חבר'ה?‬
‫‫אפשר לצפות בטלוויזיה?‬
‫‫כן.‬
‫‫לחיים?‬
‫‫חתיכת יום, מה?‬
‫‫שבוע. ‫-חודש?‬
‫‫שנה.‬
‫‫לא יודעת. הם מחזיקים מעמד.‬
‫‫אני חושבת שאנחנו זקוקים...‬
‫‫לזמן.‬
‫‫כן.‬
‫‫ולטייק-אווי מדי פעם,‬
‫‫אז תודה.‬
‫‫בבקשה.‬
‫‫אם לא בא לך על שיחה אישית,‬
‫‫מה דעתך על שיחה מקצועית?‬
‫‫אוי, לא. מה?‬
‫‫מדובר בפטרישה אלוורז.‬
‫‫ידוע לנו שהייתה מעורבת במות בניה,‬
‫‫אבל יש לה אליבי מוצק.‬
‫‫חברים בכנסייה שלה אמרו ‫שראו אותה בזמן שילדיה נחטפו.‬
‫‫באמת?‬
‫‫את מכירה את הסיפור שלה. פשוט תציצי בתיק.‬
‫‫אולי תראי משהו שפספסתי.‬
‫‫הייתי שמחה לעזור לך,‬
‫‫אבל היא לא רוצה לדבר איתי.‬
‫‫זה בדיוק העניין.‬
‫‫היא כועסת עלייך.‬
‫‫ואחד הדברים הראשונים ‫שבעלך לימד אותי היה...‬
‫‫אנשים כעוסים אוהבים לדבר.‬
‫‫- דוח עבירה -‬
‫‫היא עשתה את זה.‬
‫‫כריס.‬
‫‫מה אתה עושה?‬
‫‫כריס.‬
‫‫היי.‬
‫‫אתה בסדר, חמוד?‬
‫‫כריס?‬
‫‫חמוד?‬
‫‫אתה בסדר?‬
‫‫אתה בסדר, חמוד?‬
‫‫כריס?‬
‫‫חמוד. היי.‬
‫‫קדימה.‬
‫‫היי, תתעורר.‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫הלכת מתוך שינה, מותק.‬
‫‫אוי, מתוק שלי.‬
‫‫רק הלכת מתוך שינה.‬
‫‫זה בסדר.‬
‫‫בוא. מתוק. נעלה אותך למעלה. נשכב לישון.‬
‫‫בוא.‬
‫‫אתה בסדר.‬
‫‫יש פה מישהו?‬
‫‫כי בעלי שוטר, והוא יגיע הביתה בכל רגע.‬
‫‫סם! כריס!‬
‫‫ילדים, תתעוררו! תפתחי את הדלת!‬
‫‫תפתחי את הדלת!‬
‫‫מה את עושה בבית שלי?‬
‫‫תסתלקי מהבית שלי!‬
‫‫אימא?‬
‫‫מה קרה?‬
‫‫כלום.‬
‫‫כלום, חמודה. כלום.‬
‫‫אני מצטערת. בואי תיכנסי, חמודה.‬
‫‫קדימה, בואו.‬
‫‫אולי תישנו במיטה של אימא הלילה. בסדר?‬
‫‫כריס, תוריד ממני את הרגל שלך.‬
‫‫- תחנת משטרה - מחוז 27 ‫אגף מרכז העיר -‬
‫‫מה?‬
‫‫פטרישה?‬
‫‫אני משתתפת בצערך.‬
‫‫אני לא יכולה אפילו לדמיין את הרגשתך.‬
‫‫הרגשתי?‬
‫‫אני לא מרגישה כלום.‬
‫‫כי הרגשתי את הנורא מכול.‬
‫‫אני גמורה.‬
‫‫לא אכפת לי מה יעשו לי.‬
‫‫את אמורה לשבת פה במקומי.‬
‫‫את הרגת את הבנים שלי, לא אני.‬
‫‫פטרישה, כלאת אותם.‬
‫‫הסתרתי אותם.‬
‫‫ועכשיו היא לקחה אותם!‬
‫‫היא לקחה אותם!‬
‫‫מה קרה לזרוע שלך?‬
‫‫מה קרה לך, פטרישה?‬
‫‫"לה יורונה."‬
‫‫הילדים שלך...‬
‫‫הם שמעו אותה בוכה?‬
‫‫הם חשו בצריבת דמעותיה?‬
‫‫זה יקרה. בקרוב.‬
‫‫והיא תבוא לקחת אותם.‬
‫‫את יודעת למה?‬
‫‫כי אמרתי לה.‬
‫‫לא, פטרישה...‬
‫‫את יודעת, כשהבנים שלי מתו,‬
‫‫לא התפללתי לאל שיגאל אותם.‬
‫‫במקום זה, התפללתי אליה.‬
‫‫התפללתי,‬
‫‫והתפללתי, והתפללתי, ‫שתחזיר לי את הילדים שלי‬
‫‫ושתיקח את ילדייך במקומם.‬
‫‫סם?‬
‫‫כריס!‬
‫‫מה?‬
‫‫כריס!‬
‫‫נקעת אותה כהוגן, אלוף.‬
‫‫קופר, היי.‬
‫‫מה?‬
‫‫התקשרו מבית-החולים?‬
‫‫כן.‬
‫‫בדיקת שירותי הרווחה.‬
‫‫סמנתה, איך קיבלת את הכוויות האלה?‬
‫‫ואתה, כריס?‬
‫‫אמרתי לך, נפלתי.‬
‫‫זה נכון?‬
‫‫איפה הייתה אימא שלך?‬
‫‫אנה, את יודעת שאסור לך להיות כאן.‬
‫‫בחייך, דונה. לא...‬
‫‫הם מגינים עלייך.‬
‫‫הם אומרים לך את האמת.‬
‫‫לעולם לא הייתי פוגעת בילדים שלי.‬
‫‫היא צודקת.‬
‫‫אסור לך להיות נוכחת.‬
‫‫אולי את לא מאמינה לי, ‫אבל אני לא נהנית להיות כאן.‬
‫‫הבטחתי לאביכם שאשגיח עליכם.‬
‫‫אז אם תצטרכו משהו,‬
‫‫פשוט תתקשרו אליי.‬
‫‫הבנתם?‬
‫‫נאלצנו לשחרר את פטרישה אלוורז.‬
‫‫לא היו די ראיות נגדה.‬
‫‫אולי היא לא עשתה את זה.‬
‫‫למה את מתכוונת?‬
‫‫לא יודעת. לא חשוב.‬
‫‫אנה...‬
‫‫לא משנה מה מתרחש כאן,‬
‫‫תפתרי את זה.‬
‫‫אבא, לראשונה בחיי אני מאוהב.‬
‫‫זה רציני מאוד.‬
‫‫היי.‬
‫‫והיא אוהבת אותי.‬
‫‫כריס...‬
‫‫אנחנו יכולים לדבר?‬
‫‫חמוד, אני חייבת לדעת מה קרה באמת.‬
‫‫ראיתי אישה.‬
‫‫בתוך הבית?‬
‫‫בחדר של סמנתה.‬
‫‫חשבתי שזו סם, אבל...‬
‫‫אישה בשמלה לבנה.‬
‫‫היא בכתה.‬
‫‫היא רוצה אותנו.‬
‫‫היא רוצה שנהיה שלה.‬
‫‫אימא, זה כואב.‬
‫‫שטיפה.‬
‫‫את מאמינה לי?‬
‫‫כן.‬
‫‫אני מאמינה לך.‬
‫‫סם?‬
‫‫סם!‬
‫‫סם! תפתחי את הדלת! סם!‬
‫‫סם!‬
‫‫מה קרה? מה קרה לך?‬
‫‫חמודה.‬
‫‫את בסדר? מה קרה?‬
‫‫סם?‬
‫‫אימא.‬
‫‫אימא!‬
‫‫תברחו!‬
‫‫תברחו! רוצו!‬
‫‫תברחו!‬
‫‫רוצו!‬
‫‫תברחו!‬
‫‫רוצו!‬
‫‫אני יודעת שקשה להאמין.‬
‫‫לפני כמה שנים לא האמנתי באגדות, במיתוסים,‬
‫‫בדברים שעושים רעשים בלילה.‬
‫‫אבל אז‬
‫‫אירעה תקרית...‬
‫‫עם בובה.‬
‫‫- דירות פלמרי -‬
‫‫זה פתח לי את הראש לאפשרויות לא שגרתיות.‬
‫‫תוכל לעזור לנו?‬
‫‫הכנסייה עובדת עם אנשים ‫שמתמחים במצבים כאלה.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫אבל כדי להגיע אליהם ‫יהיה עלינו לעבור דרך הארכיבישופות.‬
‫‫כמה זמן זה לוקח?‬
‫‫במקרה הטוב, שבועות אחדים עד לאישור מקרה.‬
‫‫לא.‬
‫‫ייתכן שיש דרך אחרת.‬
‫‫היא לא שגרתית, אבל האיש מקומי.‬
‫‫עם זאת, אם תבחרי בדרך הזו‬
‫‫יהיה עליי לציית לחוקי הכנסייה ‫ולהרחיק את עצמי מן התהליך.‬
‫‫כמו שאמרתי, השיטות שלו אינן שגרתיות.‬
‫‫והכנסייה, טוב...‬
‫‫לכנסייה דרכיה, ולו דרכיו.‬
‫‫זו הסיבה שהוא פשט את גלימת הכומר ‫לפני שנים.‬
‫‫הוא היה כומר.‬
‫‫כן.‬
‫‫אבל עכשיו הוא מרפא.‬
‫‫שאמאן הפועל בשולי הדת והמדע.‬
‫‫"קורנדרו".‬
‫‫אל תיגעו בשום דבר, בסדר?‬
‫‫שלום. סליחה.‬
‫‫כבר ראיתי אותך.‬
‫‫בטקס הזיכרון של בני אלוורז.‬
‫‫כן?‬
‫‫כן. הייתי העובדת הסוציאלית שלה.‬
‫‫אם באתם רק כדי לבהות בחנות שלי‬
‫‫יש לי דברים חשובים יותר לעשות.‬
‫‫אני חושבת שהגענו למקום הלא נכון. מצטערת.‬
‫‫בואו, חבר'ה.‬
‫‫כבר ראית דבר כזה?‬
‫‫כן.‬
‫‫מה זה?‬
‫‫הכנסייה תעזור לך.‬
‫‫לא, בבקשה. הכנסייה שלחה אותנו הנה, אליך.‬
‫‫זה עניין של הכנסייה.‬
‫‫בבקשה.‬
‫‫אלה הם סימניה של "לה יורונה".‬
‫‫ראית אותה?‬
‫‫אתה ראית אותה?‬
‫‫לא.‬
‫‫לא ישירות.‬
‫‫אבל ראיתי מה היא עושה.‬
‫‫מה נעשה?‬
‫‫אנו מתמודדים עם רוע שאין לו גבולות.‬
‫‫אבל היא לא אנושית. נכון?‬
‫‫לא. אבל היא הייתה אנושית...‬
‫‫עד שיהירותה הרצחנית כילתה אותה.‬
‫‫היא אינה אלא רוח רעה.‬
‫‫טמאה שננטשה על ידי האל.‬
‫‫בסדר, זהו. אקח אותם למלונית.‬
‫‫למה?‬
‫‫היא דבקה במשפחה שלך, לא בבית שלך.‬
‫‫אם תעברו מקום, היא תבוא אחריכם.‬
‫‫אז מה אנחנו אמורים לעשות?‬
‫‫לא נראה לי שזה יעזור.‬
‫‫לא. לא רק זה.‬
‫‫בטקס הזיכרון...‬
‫‫ראיתי אותך משוחחת עם האב פרז.‬
‫‫הוא אמר שבעבר היית כומר.‬
‫‫המסע שלי החל בכנסייה.‬
‫‫כן.‬
‫‫זה היה לפני זמן רב.‬
‫‫קחי אותי לבית שלך. עלינו להתחיל מיד.‬
‫‫סיימנו.‬
‫‫תסלח לי, פשוט תשפשף ביצים על הכול?‬
‫‫אתם חושבים שזה מטופש, נכון?‬
‫‫כן.‬
‫‫בואו איתי.‬
‫‫הפולחן הזה, "לה לימפיה"‬
‫‫משמש לאיתור נוכחות של רוע.‬
‫‫ככל שהתוכן מגואל בדם,‬
‫‫כך הרוע גדול יותר.‬
‫‫זה להטוט. ‫ראיתי את זה בתוכנית של "ג'וני קרסון".‬
‫‫אימא.‬
‫‫טה-דה.‬
‫‫את זה ראית אצל "קרסון"?‬
‫‫לא.‬
‫‫על כולנו לעבוד ביחד.‬
‫‫"לה יורונה" משגשגת בחושך.‬
‫‫בואו נתכונן.‬
‫‫הצלב הזה גולף מעץ במקסיקו.‬
‫‫פריחתו האדומה גורמת לו ‫להיראות כאילו הוא בוער.‬
‫‫עץ-האש.‬
‫‫מספרים...‬
‫‫שעצי-האש בכו ‫כש"לה יורונה" הטביעה את ילדיה.‬
‫‫בתור העדים היחידים לחטאה,‬
‫‫יש להם שליטה מיוחדת עליה.‬
‫‫מה זה?‬
‫‫דמעותיה של "לה יורונה".‬
‫‫קידשתי אותן.‬
‫‫למה?‬
‫‫נסיוב נגד ארס.‬
‫‫זה עוד פולחן?‬
‫‫כן. ארוחת בוקר בערב.‬
‫‫זה היה הקטע של דיוויד.‬
‫‫ארוחת בוקר בערב. הייתי מקניטה אותו‬
‫‫כי הוא ידע להכין רק דגני-בוקר.‬
‫‫הערב האוכל נועד לנחם‬
‫‫אחרי כל מה שעברתם, ולקראת מה שיבוא.‬
‫‫אתה לא נראה בטוח במיוחד.‬
‫‫אני בוטח באל.‬
‫‫האב פרז אמר שהפנית עורף לכנסייה.‬
‫‫לכנסייה? כן.‬
‫‫לאל? לעולם לא.‬
‫‫תביאי את הילדים.‬
‫‫תתבוננו בלהבות.‬
‫‫להבה איתנה מורה על כך ‫שהכשפים המגוננים שלנו פועלים.‬
‫‫היא תבוא?‬
‫‫היא כבר כאן.‬
‫‫מה היא עושה?‬
‫‫היא מחפשת.‬
‫‫מה היא מחפשת?‬
‫‫אותנו.‬
‫‫אימא!‬
‫‫אימא?‬
‫‫רפאל...‬
‫‫תעזור לנו.‬
‫‫אימא!‬
‫‫היא תפסה אותי!‬
‫‫אימא!‬
‫‫כריס!‬
‫‫אימא!‬
‫‫סם, תעזרי לי!‬
‫‫כריס! תפוס את היד שלי!‬
‫‫לא!‬
‫‫אמרת לנו שנהיה מוגנים!‬
‫‫אמרת שהאור יגן עלינו!‬
‫‫לא נכון.‬
‫‫אימא! מיסטי נעלמה! איננה!‬
‫‫חמודה, לא עכשיו.‬
‫‫נתת לה לתפוס אותי.‬
‫‫על מה אתה מדבר?‬
‫‫השתמשת בבן שלי כבפיתיון?‬
‫‫לא. ברור שלא.‬
‫‫השתמשתי בכולכם כבפיתיון.‬
‫‫השתגעת?‬
‫‫מה אילו לא הגעת אליו בזמן?‬
‫‫אבל הגעתי אליו.‬
‫‫ועכשיו "לה יורונה" מחוץ לביתכם.‬
‫‫מה אלה?‬
‫‫אתה זוכר את עץ-האש?‬
‫‫אלה הזרעים שלו.‬
‫‫כל עוד הקו הזה לא ינותק, ‫היא לא תוכל להיכנס.‬
‫‫אל תיגעו בהם.‬
‫‫"לה יורונה" תעשה כל שביכולתה ‫כדי לחזור אל תוך הבית הזה.‬
‫‫הדלת האחורית! ‫-כריס!‬
‫‫מהר! תביאי פטיש ומסמרים!‬
‫‫היא תצליח להיכנס!‬
‫‫אל תיתנו לה להיכנס!‬
‫‫הסתלקי, רוח!‬
‫‫אין לך כוח כאן!‬
‫‫הסתלקי מן המשפחה הזו!‬
‫‫אנה, מהר!‬
‫‫תחזיקי אותה יציב! תחזיקי אותה!‬
‫‫רק עוד כמה מסמרים!‬
‫‫סם!‬
‫‫תתרחקי מהדלת!‬
‫‫אימא, לקחתי את מיסטי ‫ולא ניתקתי את קו הפולים.‬
‫‫סם!‬
‫‫היא תטביע אותה.‬
‫‫אוי, אלוהים! הבריכה!‬
‫‫סם!‬
‫‫אימא!‬
‫‫קח אותה!‬
‫‫היא בסדר? ‫-היא בסדר!‬
‫‫היא נושמת. היא בסדר.‬
‫‫מה עשית?‬
‫‫עכשיו הבריכה שלכם מלאה במים קדושים.‬
‫‫ל"לה יורונה" לא הייתה ברירה אלא לעזוב.‬
‫‫תודה, חמוד.‬
‫‫מתוקה?‬
‫‫את בסדר, חמודה?‬
‫‫סם.‬
‫‫סם?‬
‫‫מה היא עושה?‬
‫‫סם.‬
‫‫מה לא בסדר איתה?‬
‫‫רפאל?‬
‫‫מה לא בסדר איתה?‬
‫‫"לה יורונה" הצליחה להשתלט על בתך.‬
‫‫עכשיו, כשהיא תקרא לה, בתך תלך.‬
‫‫כשנגרש את הרוח‬
‫‫היא תצא מן הטרנס.‬
‫‫עד אז עלינו לשמור אותם קרובים אלינו.‬
‫‫מה? על מה אתה חושב?‬
‫‫מה? מה נעשה?‬
‫‫אנחנו מוכרחים?‬
‫‫כן.‬
‫‫רק עד לזריחה.‬
‫‫בסדר.‬
‫‫טוב, את צריכה לשבת. סם.‬
‫‫מתוקה.‬
‫‫אתה כל כך אמיץ.‬
‫‫אביך היה מתגאה בך כל כך.‬
‫‫איך שאתה שומר על סם ועליי.‬
‫‫אני רוצה שתדע שזה בסדר לפחוד.‬
‫‫כולם פוחדים לפעמים.‬
‫‫אני פוחדת לפעמים.‬
‫‫אבא פחד לפעמים.‬
‫‫רפאל?‬
‫‫לא.‬
‫‫הוא משקר.‬
‫‫אני אוהב אותך, אימא.‬
‫‫גם אני אוהבת אותך, חמוד.‬
‫‫אני כל כך אוהבת את שניכם.‬
‫‫זה בסדר, אימא. תעשי את זה.‬
‫‫איפה מצאת אותה?‬
‫‫היא שלה.‬
‫‫שלה?‬
‫‫היא הייתה סביב צווארה.‬
‫‫תחזיקי בה קרוב אלייך.‬
‫‫אולי נוכל להשתמש בה נגדה.‬
‫‫אימא!‬
‫‫כריס!‬
‫‫כריס! ‫-אימא!‬
‫‫אימא!‬
‫‫פטרישה.‬
‫‫פטרישה, בבקשה.‬
‫‫את גזלת ממני את ילדיי!‬
‫‫אל תעשי את זה. ‫-היא תחזיר לי אותם.‬
‫‫בבקשה, אל תעשי את זה!‬
‫‫פטרישה, בבקשה.‬
‫‫אנא, הניחי את האקדח.‬
‫‫בסדר? אפשר לדבר על זה.‬
‫‫את ואני יכולות לדבר על זה. בסדר? בבקשה.‬
‫‫בבקשה...‬
‫‫בבקשה, תחזירי לי אותם.‬
‫‫לא.‬
‫‫תחזירי לי את הבנים שלי!‬
‫‫לא!‬
‫‫אימא!‬
‫‫רוצו!‬
‫‫אימא!‬
‫‫בואי.‬
‫‫היא נעולה. ‫-גם שלי.‬
‫‫אני אבדוק את זו.‬
‫‫כריס, כולן נעולות.‬
‫‫מה נעשה?‬
‫‫מהר, כריס!‬
‫‫בבקשה. אוי, אלוהים.‬
‫‫נו! היא באה!‬
‫‫היא באה! ‫-אני יודע!‬
‫‫יותר מהר! ‫-יש!‬
‫‫תמשוך!‬
‫‫זוזי!‬
‫‫קדימה. מהר.‬
‫‫תפוס את החבל.‬
‫‫היא באה.‬
‫‫הצילו!‬
‫‫קחי את הפנס.‬
‫‫הנה הוא.‬
‫‫לא. ‫-מכאן.‬
‫‫בואי אחריי. ‫-אני באה.‬
‫‫לא!‬
‫‫לא.‬
‫‫תעמדי מאחוריי.‬
‫‫הצילו!‬
‫‫הם לא הילדים שלך!‬
‫‫לא!‬
‫‫שחררי אותם!‬
‫‫לא!‬
‫‫שחררי אותם!‬
‫‫לכי.‬
‫‫כריס! סם!‬
‫‫ילדים!‬
‫‫הביטי בצלב אדוננו והסתלקי, רוח רעה!‬
‫‫אימא!‬
‫‫אימא.‬
‫‫אנה!‬
‫‫טה-דה!‬
‫‫בואו הנה.‬
‫‫זה בסדר.‬
‫‫אתם בסדר עכשיו.‬
‫‫תודה לך.‬
‫‫איך אוכל לגמול לך אי-פעם?‬
‫‫שניכם הייתם אמיצים מאוד.‬
‫‫אפילו אני פחדתי קצת.‬
‫‫באמת?‬
‫‫לא.‬
‫‫לא באמת.‬
‫‫נראה מי יגיע ראשון.‬
‫‫מקוללת‬
‫‫תרגום כתוביות: רות שק-יסעור‬